Håll händerna så att jag ser dem. Vänd dig inte om.
Jag känner inte dig, men såg ditt fordon
och kan tänka mig vad du är i stånd till.
Du känner inte mig och kommer inte att göra det heller.
Men det där klicket
borde ge dig en idé om vad jag är i stånd till.
Så släng hit nycklarna.
Varsågod.
Jag slänger ingenting.
Då så.
- Det var min middag. - Det var inte av misstag.
Jag har förlorat allt.
- Jag har ingenting kvar att förlora. - Tycker du att du har haft det tufft?
Du har ingen aning.
Det blöder inte just nu, men jag måste få ut kulan.
Sjukstugan har kompresser, gasbinda, antiseptiskt medel, allt jag behöver.
- Kan du sköta en sån här? - Kan du köra närmare, Al?
Jag kan försöka.
Fortsätt filma, oavsett vad som händer.
Det kanske inte är läge nu.
En dag kommer nån att vilja veta som hände.
Nån som vill veta varför det gick som det gick.
- Det här är fel nycklar. - Jag vet.
- Du kommer inte att skjuta mig. - Jag hoppas att du har rätt.
Säg bara var jag ska leta, för ju fortare jag har dem
desto fortare kan du börja leta efter ett nytt fordon.
Vet du hur många gånger jag har blivit bakbunden?
Gör inte...
- Berätta då var nycklarna är. - Det är inte så det funkar.
Om du vill ha nåt, så måste du ge mig nåt.
- Vad är det här? - Det funkar inte så, sa jag.
Ledsen, men det finns folk där ute som behöver mig.
Det här fordonet gör det mycket lättare att hitta dem.
Letar du efter nån?
Det är intervjuer med människor jag har mött.
Jag har flyttat runt, så de du letar efter
kanske finns med, eller nån annan som har pratat med dem.
Skär loss mig.
Vi kan komma överens om nåt.
Nycklarna.
Och kassetterna.
Jag försökte vara snäll. Kom ihåg det.
Fan!
Närmare går inte.
Då fastnar de i hjulen och vi får inte ut dem.
- Vi får röja en väg. - Den lär inte förbli öppen länge.
Jag har ammunition för ett enda försök, inte mer.
Då får jag vara snabb.
Sätt dig längst bak. Se upp för tomhylsorna.
- Det kommer att låta. - Morgan, gå inte ut.
- Det här är mitt fel. - Nej, du hjälpte mig.
- Och nu ska jag hjälpa dig. - Jag följer med.
Jag vet var sjukstugan är. Om han blir sämre säger jag vad du ska göra.
- Du behöver inte. - Jo.
- Jag är snart tillbaka. - Jag vill inte behöva leta efter dig.
Du först.
Spring! Fort!
Vad var det? Morgan, Naomi, hör ni mig?
Morgan! Morgan! Är ni där?
Vi är oskadda. Och ni?
Al...
Vi är okej, men ni måste skynda er.
De är här.
De har hittat oss.
Jag var i vattentornet i centrum
när det började.
Och din fru?
Kom igen, Nick. Alicia... Snälla.
...ända sen vi sprang iväg från "stapplarna".
Det är vad Molly och jag kallar dem.
Nej!
Hej! Minns du mig?
Jag hoppas att allt är kvar och att allt fungerar.
- Det är det. - Bra.
Nu ska du berätta din historia. Börja med vilka du letar efter.
De är här för att hjälpa cowboyen.
Hej, Al.
Vill du se hur det slutar? Ta med kameran.
Det slutar inte som ni vill.
Jag vet hur mycket ammunition du har. Den varar inte för evigt.
Vad hände? Du ville ju bara ha en historia.
Jag har olika lager, Alicia.
Jag tänkte prova nåt nytt i dag.
- Är du oskadd? - Ja.
Nästan framme.
Vi når sjukstugan via matsalen.
Jag har en bättre idé.
Al!
Det är John.
John?
Han blöder igen.
Det finns gasbinda i min väska. Fortsätt trycka mot såret.
Kom!
Han får inte förlora mer blod.
Charlie...
Charlie.
- Prata inte. - Det är till henne.
- Det är inte över. - Det gör inget.
Det gör inget.
Hej...
Mina nio liv är slut för längesen.
Det gör ingenting om inte jag överlever...
...men du måste det.
Hör du det?
Och när det här är över...
...ska du sluta fly från människor.
Okej?
Och Morgan...
Hjälp honom att göra samma sak.
Eller inte göra det, menar jag.
Du förstår nog vad jag menar.
Vi har grejerna och kommer tillbaka nu.
Bra. Skynda er.
Jag sa ju att det inte skulle sluta så här.
Al, vad var det
- Hör du mig, Al? - Vad tyckte du om den smällen?
Bra försök, bitch.
Men jag har ballistiskt skydd.
Punktsvetsad, skyddsplåt på skyddsplåt.
Den är byggd som en stridsvagn i en stridsvagn i ett bankvalv.
Vill du hjälpa mig med dörren?
Det går fortare om du pratar.
Annars...
Jag har gott om tid.
Hotar du alltid folk med pistol för att få det du vill ha?
Om det krävs, ja.
Då är det okej.
Har inte du mist nån som var dig kär än?
Du har förlorat nån som var dig kär.
Vem var det?
Make? Pojkvän? Flickvän?
Syster? Bror?
Barn?
- Vad hände med dina barn? - Jag sa inte nåt om barn.
Det behövde du inte.
Blev de utsatta för nånting?
Eller utsatte de dig för nånting?
Skadade dig?
- Rymde de? - Vad har det för betydelse?
Vad har något av det för betydelse?
För att det är sanningen.
Fakta.
Verklighet.
Ett erkännande om...
...att det finns en verklighet och att du och jag delar den.
Att vi är...
...förenade av den här enda, sjuka världen.
Det är sanningen.
Och det kan förändra saker och ting.
Hur då?
Jag har gjort det här länge.
Sen innan situationen blev dålig.
Den har alltid varit dålig, men...
...sen innan den blev hemsk.
Jag var i en liten by på andra sidan jorden.
Där fanns en krigsherre som trodde att han ägde stället.
Han kallade sig för "Skruvad Kula".
Han pressade folk på mat, vatten...
Saker de redan hade brist på.
Ingen på utsidan brydde sig.
Ingen i byn kunde prata om det.
De var för rädda.
Ända tills jag fick en...
...att prata om det.
Det slutade med att de inte behövde fredsbevarande styrkor,
vapen eller luftunderstöd, för sanningen var den
att Skruvad Kula inte hade någon armé.
Han hade inga vapen, han hade ingenting.
Bybornas rädsla försvann.
De började göra motstånd.
Skruvad Kulas makt försvann rätt så fort efter det.
Det viktigaste för honom var att sanningen inte skulle läcka.
Men det gjorde den.
Jag vet.
Jag har inte historien du letar efter.
Men nån kanske vill höra din en dag.
Berätta vad som hände dina barn.
Jag lovade att hitta en säker plats åt dem.
Jag höll inte mitt löfte.
Skada inte henne.
Varför inte? Hon skadade mig.
Al, vi är på andra sidan väggen. Hör du mig?
Ta upp den.
Säg åt henne att komma ut. Säg att det är säkert.
Annars dör hon.
- Gör det inte. - Hon dödade min bror.
Jag gör det. Ta upp den.
Det är säkert. Ni kan komma ut.
Får jag ta min kamera och filma lite?
Rör dig inte.
- Du valde sida, Al. - Jag är absolut på deras sida.
Om du lät mig komma nära, skulle jag slå dig mellan benen.
Ansträng dig inte. Snart är allt över.
Alicia, ingen behöver dö här.
Jo.
Hon.
Ser du henne?
Alicia! De kommer inte.
Vad lovade du dina barn?
Du behöver inte ge mig några detaljer eller namn, bara sanningen.
Jag lovade dem en plats att bo på.
Vad för slags plats?
Något som inte bara var väggar.
Det hade vi i Los Angeles...
...och Mexiko.
På andra sidan gränsen.
En massa platser där emellan. Jag letade efter nåt som var...
...annorlunda.
På vilket sätt?
En plats där mina barn skulle få slippa...
...göra det jag gjorde mot dig i dag.
Hittade du det?
Jag trodde det.
Vad hände?
Skynda dig! Han behöver dig.
- Jag går. - Nej...
Du klarar det inte och då är ni båda två borta.
Ge mig den. De vill inte döda mig.
Berätta för mig vad jag måste göra för att hålla John vid liv.
Ja.
Varifrån fick du de här?
- Vad? - Varifrån fick du de här?!
Från ett släp på väg 40 i Oklahoma. Jag hade massor.
Varför?
- Vad hände med resten? - Jag bytte dem mot en intervju.
Vad...
- Håll dig undan. - Hallå!
Kände du henne?
Vem?
Det har ingen betydelse.
Vilket?
Att det jag söker kanske inte går att hitta.
Varför inte?
Det finns saker man alltid minns om sina barn.
Oavsett hur gamla de blir.
Oavsett hur mycket allt förändras.
Man behöver ingen kamera.
Minnet av det finns kvar.
Vi hyrde ett hus i bergen en sommar.
Det hade stora fönster som vette ut mot sjön.
En morgon flög en fågel rakt in i en av dem.
Den skadade vingen.
Den kan ha haft inre skador.
De döpte den till Wilamina.
Amina för enkelhetens skull.
De hade henne i en skolåda
och tog hand om henne.
De turades om att gå upp på natten
för att titta till henne.
De matade den med insekter och maskar.
Gav den vatten med en pipett.
De höll på i veckor.
Fågeln verkade bli sämre och sämre.
Men de försökte mata den.
De gav den vatten i alla fall.
Min son var så känslig.
Och min dotter hade bestämt sig för att fågeln skulle överleva.
Jag var livrädd varje morgon för vad jag skulle hitta.
Men så en dag hörde jag ett ljud när jag gick i korridoren.
Kvitter.
Amina flög runt i vardagsrummet.
Hon hade överlevt för mina barn hade inte gett upp.
De gav henne en chans när ingen annan skulle ha gjort det.
Det finns inte mycket kvar av sånt längre.
Nej, det finns det inte.
Det är därför som jag måste hitta en plats där det blir annorlunda.
För mina barn har det inom sig.
Men ljuset blir svagare för varje dag vi är kvar här ute.
Och jag kan inte...
Jag kan inte tänka mig att den delen av dem ska dö.
Jag gör vad som krävs för att hålla den vid liv.
Hon sa aldrig vad ni hette.
Och stadion...
Den var platsen hon letade efter.
Jag försöker bara hjälpa min vän.
Det får du, när du har flyttat på dig.
Morgan...
- Förlåt. - Det har du redan sagt.
- Du förstår inte. - Jo, det gör jag.
Min mamma är död...
...på grund av det du gjorde.
Du har gjort det här så länge.
- Sluta. - Du tror att du är sån nu.
Att du måste göra så här. Att det inte finns några alternativ.
- Jag sa sluta. - Låt mig få rädda John.
- Gör vad du vill efter det. - Nej.
Du får inte rädda honom.
Du får ingenting.
Det här är inte du.
Du tog hit mig.
- Du hjälpte mig. - Jag är inte den personen längre!
Men det kan du bli.
Bara bestäm dig för att vara det.
Ur vägen!
Skulle du dö för henne?
Du skulle dö för henne!
Jag försökte komma undan folk.
Komma undan allt och alla, för jag trodde att jag var tvungen.
Någon sa att jag skulle vara med människor igen.
Jag trodde inte honom.
Jag ville inte tro honom. Så jag flydde.
Jag flydde över halva landet för att visa att han hade fel.
- Jag gör det. Jag måste. - Nu står jag här.
Mellan din pistol och någon jag precis har träffat.
- Morgan... - Situationen kan förändras.
Min har förändrats. Din förändras.
- Nej. - Det måste den.
Det måste den.
För se på mig.
Jag är inte död.
Jag steg åt sidan för din bror.
Jag stiger inte åt sidan för dig, oavsett vad du tror att du har mist.
Du har det fortfarande inom dig.
Och jag ser det.
Ta hand om John.
Det är ingen fara.
Kom.
Ett avtal är ett avtal.
Vart ska du? Var tror du att dina barn kan finnas?
Vi sa inga detaljer.
Jag vill veta hur långt du ska.
Varför det?
Så att jag vet hur mycket mat jag ska ge dig. Tycker du om kimchi?
Vi kom ifrån varandra för ett par veckor sen.
Vi försökte röja ett stort ställe utanför El Paso.
Vi trodde att vi kunde bo där. För många döda på insidan.
Mina barn flydde.
Jag undkom med nöd och näppe.
Sen dess har vi inte sett varandra.
Vad är jag skyldig dig?
- Ingenting är gratis, sa du. - Se det som en avbetalning.
Berätta resten när du hittar dem.
Jag flyttar runt.
Vi kanske träffas igen.
Ingen snubbeltråd, inga vapen.
Mamma?
Hur hittade du oss?
Jag har kollat vartenda motell sen El Paso.
Ni var säkert på ett av dem.
- Hur mår han? - Bättre nu när du är här.
Var fick du alla nudelsoppor från?
Av nån jag mötte som hjälpte mig.
Jag hittade inte bara mat där ute.
Där är det.
Här? En basebollstadion?
- Är inte det lite för stort? - Det är inte bara till oss, Victor.
Det är därför som vi inte har hittat en plats än.
Vi tänkte inte stort nog.
Jag förstår inte. Vill du ta dit andra?
En person hjälpte mig fastän hon inte behövde.
Det är dags för oss att göra detsamma.
Jag förstår inte, Al.
Varför berättade inte Madison om dig?
Jag tror inte att hon var så stolt över sättet vi möttes på.
Kan ni berätta vad som hände henne?
Du vill få resten av min mammas historia.
Stanna.
Det är ingen fara, John.
Du kommer att klara dig.
Tack, Naomi.
June.
Jag heter June.
Vad?
Jag sa inte vad jag hette när de hittade mig.
Nu vet du.
June.
Ser man på.
Det är min favoritmånad.
Berätta vad som hände den kvällen.
Berätta vad hon gjorde.
Berätta vad ni minns.
Min bror och jag var på parkeringen.
Med Mel.
Vi var omringade.
Vi kunde inte lämna dem där ute.
Vi slogs allt vad vi kunde.
De banade väg åt oss.
- Vi behövde bara nå stadion. - Det var lättare sagt än gjort.
Madison sa åt alla att stanna innanför innan vi gick.
Hon sa att de var säkra där.
- Och det var de. - Hon sa att murarna skulle hålla.
Men de trodde inte henne.
De hade inte...
...samma tillit som hon hade till stadion.
Det hade nog ingen.
Inte när de såg vad de stod inför.
Innan vi nådde porten...
...öppnade de den.
De bestämde sig för att fly.
Madison försökte stoppa dem.
Vi kunde inte nå stadion.
- Vi hade ingen bil att fly med. - Mel tog den.
Han flydde inte.
Han hittade mig på parkeringen. De närmade sig mig.
Han räddade mig.
Vad hände de andra?
De som försökte komma undan?
Det gjorde de inte.
Alla som mamma hade hittat...
Alla som hon hade tagit in...
...skulle dö.
Jag försökte övertyga dem att stanna.
Det gjorde jag.
Jag trodde att murarna skulle hålla
för att Madison trodde det.
Men jag kunde ingenting göra.
Jag gick jag för att hämta förnödenheter. Jag ville stanna,
men jag visste att de skulle få problem. När jag kom tillbaka...
...var det för sent.
Karavanen var omringad, de döda kom emot mig.
Jag sprang tills jag inte kunde springa mer.
Du sprang.
Du gick med dem.
Och vi såg inte dig i karavanen.
Vi trodde att du var kvar där inne.
- Vi trodde att du dog. - Jag trodde att ni dog.
Allihop.
När de hittade mig vid vägkanten...
...trodde jag inte att jag hade nånstans att ta vägen.
Du gjorde det du trodde att du var tvungen till.
Vi kunde inte ta oss ifrån parkeringen.
Vi kunde inte nå stadion.
Det var för många döda.
Vi var tvungen att bana väg.
Så det gjorde vi.
Men Madison...
Hon hade en annan idé.
När jag insåg vad hon försökte göra...
...försökte jag gå tillbaka.
Men det var för många döda mellan henne och Madison.
Han stoppade mig.
Han räddade mitt liv.
Vi hade förstärkt murarna för att hålla de döda ute.
Hon visste att de var starka nog hålla dem kvar där inne.
De följde efter henne in.
Fler än vi kunde räkna.
Hon ledde in de döda, så att de kunde fly.
Så att vi kunde fly.
Hon försökte gå genom tunnlarna och tillbaka till porten.
Men det var för många döda kvar utanför. Hon kunde inte fly.
Så hon låste in sig.
Mamma?
Jag ville inte mista den här platsen. Jag trodde att ni behövde den...
...för att förbli de ni är.
Men ni vet.
Ingen är borta tills de är borta.
Det handlade aldrig om stadion.
Det handlade inte om människorna.
Det handlade om oss.
Det var därför som min mamma offrade sitt liv.
Så att de kunde leva.
Så att vi kunde leva.
Så att jag kunde leva.